Въпреки че страната ни стигна до взаимно съгласие
и въпреки че войната мина, все още не сме в безопасност.
Не можем да пренебрегнем монополистичния прираст на армията
и фармацевтичните конгломерати, без да поставяме бъдещето на страната ни...
Не! Назад!
Недей, моля те!
Не!
Отаку България представят:
Човекът Скелет
Посетете ни на адрес: http://otaku.bg/
Превод и редакция: Георги Гинев - KoP3Le7o
Стайлинг: Chep92
Човекът Скелет ли? Нещо като Жената с нарязаната уста ли е?
Именно! Изглежда
свидетелските показания са се превърнали в градска легенда.
Не беше ли убийство? - Прикриха го като нещастен случай.
Жертвите са били бюрократ, политик, а сега и актриса...
И всички случаи станали в град Отомо.
Не вярвате на изявленията на властите, нали?
Нещо става в този град! - И дума да не става! Там е опасно!
Пък и има екстериториалност.
Стига, де! Никой не взема тая легенда на сериозно.
А и заподозряният може просто да е някой извратеняк с маска на череп.
Моля Ви се, де? - Така, значи?
Ще се справиш ли наистина? - Имам си едно тайничко оръжие.
Оставете на мен, обещавам, че ще излезе голяма сензация!
А заглавието ще бъде...
Н о щ П ъ р в а
Г р а д ъ т н а
т а н ц у в а щ а т а м а с к а
Престани. Достатъчно трудно ми е.
Хитоми ми беше приятелка. - Извинявай.
Прощавайте, сами ли пътувате, дами?
Бая багаж имате.
По работа?
Внимавайте, моля. Актрисата от тая статия издъхна на сцената.
Никога не знаеш какво те очаква.
Билети и документи, моля.
Заповядайте. Много Ви благодаря.
Какви са тия?
Какво си се застоял? Да вървим.
Коя си ти изобщо? - Стига де, от години ме знаеш.
Или така ти казваш, но всъщност нямаш документите за влизане в Отомо, нали?
Колко грубо. Ето, виж сам! - Я да погледнем.
Не е много читаво направен. Няма да минеш с него.
А Вие кой сте? - Ще ме прощавате.
Изглеждаше здраво се забавлявахте двамата.
Репортер сте, нали?
Нещо такова. - Така си и знаех! А тя е целта Ви?
Онизука Юи, наследничката на Тачибана Хитоми,
която загина в нещастния случай миналият месец.
Можеш да кажеш, че е уцелила кьоравото.
Ще ме прощавате, ама съм след много по-голяма рибка.
Не мърдай! - Не може да бъде!
Много Ви благодарим!
Съдейки по цвета на значката му, той е от генералния щаб.
Разправят, че там има хора, замесени в Цугару.
Засега навярно просто военните правят лека визита.
Не е хубаво така.
Ако не правиш по-добри скришни снимки от това, скоро ще конфискуват апарата.
Е, аз ще си вървя по пътя.
Ама че странен чичка. - И какво ще правиш сега?
Притрябвала ми е помощта ти!
А нейните документи и пропуск? - Изглежда ги е забравила вкъщи.
Какво? - Май не може да мине.
Разбира се, че не може! - Явно нямам избор.
Та-да! А с това ще стане ли?
Мисля, че е прекрасна пиеса. Ще трябва доста да се постарая заради Хитоми.
"Моля да ме извините! Преминете, моля!", разправя нашият!
А каква беше онази хартийка?
Магия.
Папарак ли? Че не е ли тоя просто някакъв кретен?
Заповедите отгоре са да го наблюдаваме. И аз самият не разбирам.
Отгоре ли? - Той е подходящ обект за теб.
Добре.
Но го арестувай без колебание, ако почне да се държи подозрително.
Папараците са утайката на обществото. И без да ми се казва ще го опандизя.
Пък и не ми харесва.
Искам да стана професионален фоторепортер.
Мечтата ми е да взема наградата Пулицър.
Прощавайте за чакането. Потвърдихме гражданския Ви номер.
С кого да ви свържем? - Токио, централа 2611.
Съжалявам, но с вашия граждански номер можете да звъните само в града.
Защо? - Такива са правилата.
Откога?
По дяволите! - Ти си журналист, нали?
Искаш ли да работиш с мен? Мисля, че ще сме добър екип.
Не, благодаря!
Просто бъди благодарна, че ти спасих кожата!
Почакай! Ще съжаляваш! - Няма.
Почакай ме, де! - Не ме следвай!
Нямам представа.
Стига глупости, чупката.
Това в Токио ли е популярно?
Никога не съм го чувала. - Това да не е нов метод за флирт?
Нищо подобно.
Разбирам. Търсиш Човека Скелет.
Млък, ти... - Човекът скелет!
Ето го!
Не се разхождай в такъв вид! Ами, ако някой те види?
Колко сме неучтиви само.
Това беше грешният скелет. - Извинявай, че преследвам само
един човек скелет. - Не исках да те обидя.
Звучи доста забавно.
Градът много се е изменил.
Икономиката поддържа жива тази страна след войната Цугару.
А фабриките и офисите на "Отомо" груп включват почти всички градски бизнеси.
Знаеше ли, че преди са го наричали "Сенчестата столица
на Япония"- било малко селце на име Кагура?
Селото не е било тук.
Било е там, под язовирната стена. - Ясно.
Впрочем, защо преследваш Човека Скелет?
Имах предчувствие. - Помирисал си пари?
Още не си ми казала как се казваш.
Казвам се Кирико. Мамия Кирико.
А аз съм Микогами Хаято.
Е, довиждане.
Ей! Къде отиваш сега?
Да, така и така съм тук, защо да не се отбия.
Тоя тъп дъртак.
Как да го издиря само със снимка?
Танукито е готово! - Да, за мен е.
Посещавам гроба на баща ти всяка година на годишнината от смъртта му.
Сигурен съм, че той се радва за това.
Микогами беше отличен работник и незаменим приятел.
Колко години минаха вече?
Напуснах къщата, когато почина, значи са минали седем години.
Разбирам. Нищо чудно, че си пораснал в прекрасен младеж.
Нищо подобно...
А коя е дамата с теб? - Тя е просто...
Негова помощничка! Не, партньор! Казвам се Мамия Кирико.
Определено си имаш сладка партньорка. - Ах, ти...
А, да. Много беше полезно, че ми беше спонсор.
Радвам се, че е помогнало.
Ама градът наистина се е променил. Беше доста по-тих.
Това е то прогресът.
Хората и градовете не могат вечно да си останат същите.
Дали? Дочух странни слухове.
За Човека Скелет, нали? - Знаеш за него?
Чувам за него от време на време.
Само че във всяка епоха хората измислят хиляди истории за забавление.
Навярно е една от тях. - Вярно е, но...
Но как се чувстваш като журналист, воден от слухове?
Нека ти помогна, защо не дойдеш да работиш за мен?
Мога да ти дам пост на... - Съжалявам,
но искам да огледам малко. Не съм се връщал отдавна и...
Наследил си упоритостта на баща си.
Ако някога ти потрябва нещо, уведоми ме. Ще помогна.
Благодаря. - А сега ще вървя.
Това беше вълшебникът.
ПРЕДСТАВИТЕЛЕН ДИРЕКТОР НА ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНИЯ "ОТОМО"
Да бе!
Това е домът ти? Не така си го представях!
Има време, преди да се срути.
Няма да те насилвам да влизаш, ако не искаш.
Бъзиках се, батко.
Ще си взема душ.
И газ още има.
Не съм и мислел, че пак ще се върна тук.
Разбирам. Нямам търпение.
Да.
Това също е част от работата.
Ще стане късно, не ме чакай и си лягай.
Добре.
Ескорт? Да, бе, да. Тоя дърт извратеняк.
Не трябваше да ставам популярен.
Разбери сега какво е чувството да висиш с някой непопулярен.
Усмихни се, усмихни се.
Очаквахме Ви. Заповядайте, моля!
1, 2, 3, 4, 5, 6...
Пресилва, като е написала, че е на 20.
Мръсник!
Успокой се. Нали съм ти батко? - Не си ври носа в чуждите вещи!
Не гледай! - Ти ми се разголваш!
Наказание!
Измитай се!
Шегуваш се! Ей, смотанячке! Мъжкарано!
Отваряй, бе!
Чия къща си мисли, че е?
Не си от тук, явно. Някой местен не би излязъл по това време.
Но така теб срещнах.
Да бе! - Минава полунощ.
Изисква се пропуск да сте навън.
Ако нямате, незабавно се върнете вкъщи.
Какво има? Хей, ти!
Каква невероятна мощ.
Какво е това?
Виж, спокойствието ми е отнето
в деня, който е мое тяло, в нощта, която е моя душа.
Правя го в твоето име
и в името на собственото ми желание.
Ти си...